Dette er en meddelelse til Rob Hanisey.
Det er Nancy Bloom fra Highberger House. Vi har et ledigt værelse nu.
Hvis du er interesseret, så ring til mig på 212-555-3924.
-Rob? -Ja. Nancy?
Miss Bloom. Kom ind.
Undskyld.
-Gå ind gennem biblioteket. -Ja.
-Jeg er glad for at få værelset. -Er du glad for, at Terry er død?
-Undskyld, det vidste jeg ikke. -Selvmord.
Terrys seneste roman blev afvist 39 gange.
Sagt mellem os var den ikke god, men Terry lagde hele sin sjæl i den.
I din ansøgning står der, at du aldrig har fået udgivet noget.
-Det er rigtigt. -Pyt. Det er derfor, du er her.
Highberger købte huset i 1930erne, så forfattere kunne skrive her-
-blive dygtigere, få deres værker udgivet og komme videre.
Han var en frustreret forfatter. Det er hans uudgivne manuskripter.
Alle 47.
-Skriver du gyserhistorier? -Nej, jeg vil skrive historier...
-...som rører folks hjerter. -Nå, en "hjertefyr".
Dem kender jeg godt. Hvor mange har du skrevet?
Fem. Jeg arbejder på min femte bog nu.
Har du familie? En kæreste? Er du forelsket?
Til helvede med kærligheden. Jeg har nok i mine bøger.
Det lyder fornuftigt.
Velkommen til Highberger House. Skriv under her.
Det her vil ændre alt. Jeg vil udgives, om det så koster mig livet.
Pas på, det sagde Terry også. Her bliver man ikke distraheret.
Her er roligt at arbejde.
Her er din nøgle. Værelse 217 på første sal.
Det er ikke et luksushotel, men du får kost og logi, mens du er her.
Når du er blevet udgivet, må du overlade værelset til en ny stakkel.
Det er i orden. Jeg er virkelig glad for...
Bare skriv århundredets bestseller, ikke?
Det er en aftale.
Det ser ikke ud af meget.
Hallo?
For helvede da.
"Jeg havde netop følt kærlighedens hånd-
-da jeg opdagede, at hånden var en klo."
Hvem er det?
Hvad fanden?
Hallo?
Hvad er der galt?
-Hvad er der? -Hjælp mig.
Vil du ikke nok?
Hallo?
Hvad sker der?
-Jeg syntes, jeg så... -Hvad?
-Hvad så du? -Jeg er ikke sikker.
Hvem fanden er du?
Det er Rob Hanisey. Han bor i Terrys gamle værelse.
Det er Everett Neely og Patricia Dunbar.
Er han en ulykkelig taber som os andre?
-Du skylder mig. -For hvad?
Jeg var lige før ekstasen, da du bankede på væggen.
Jeg tabte min vibrator, og nu er den gået i stykker.
Jeg hader det her lortehul, og jeg hader lykkelige ansigter som dit.
-Stop skriveriet og bliv nonne. -Jeg var nonne i syv forbandede år-
-din bedrevidende satan. Kom ikke her og spil smart!
Hun behersker virkelig sproget, synes du ikke?
Prøv at være stille, mr Hanisey. Vi kan godt lide stilhed.
Bare kom til mig, hvis der er noget. Jeg hedder Bruce Sweetland.
Kom ned til mig, hvis du vil have gode råd.
Og... Velkommen til Highberger House.
-Tak. Bruce? -Ja?
Er huset... hjemsøgt af spøgelser?
I så fald er det et taberspøgelse.
-Hej. Har du det godt? -Du er tilbage.
-Jeg vil hjælpe dig. -Ja. Jeg har brug for dig.
-Jeg har brug for din hjælp. -Hvem er du? Hvad er der galt?
-Nej! Du må hellere gå. -Jamen, jeg vil hjælpe dig.
-Han kommer. -Hvem kommer?
Du godeste, nej! Jeg beder dig! Vær sød at hjælpe mig!
Nej!
Jeg kunne høre dig skrive. Du sagde, at...
Kom ind. Jeg trænger til lidt selskab.
Du har mange søstre.
Kærester og ekskærester. Jeg har også en ekskone.
-Jeg forstår. Altså det med din eks. -Vil du have noget?
Nej tak.
Bare rolig, jeg ryger dig ikke skæv og voldtager dig.
Jeg gemmer de kreative safter til min bog.
En udløsning er som at lægge et kapitel i et lommetørklæde.
Pigerne på væggen har nok kostet mig et dusin romaner.
Jeg er en forbandet munk.
Nej.
Godt.
-Her er stille. -Ja, her er sgu stille som graven.
-Der er ikke stille inde hos mig. -Er der ikke? Hvad kan du høre?
Lyde i væggen.
Det er nok rørene. Som du kan se, bliver stedet ikke vedligeholdt.
-Hører du nogensinde sådan noget? -Nej.
-Har du hørt stemmer? -Hvilke stemmer?
Som om... nogen græder.
Der er et skilt længere fremme. "Næste stoppested er Twilight Zone."
Her oplever man skumle ting. Folk her er skumle.
Vi er jo forfattere. Tag det roligt.
Og du har jo trods alt ikke set et spøgelse.
Det siger du jo.
"Jeg havde netop følt kærlighedens hånd, men den var en klo."
"Kloen holdt mig i et fast greb og truede mig på livet."
"Jeg ville dræbe eller blive dræbt for hende."
"Kærligheden skulle testes og liv opstå som offer til en vred Gud."
Du godeste, har jeg skrevet det?
Nej! Nej, nej!
Kom nu.
Fandens!
Hej, Rob. Hvordan var din første nat i Highberger House?
-Udmærket, tak. -Godt. Fik du skrevet noget?
Ikke ret meget. Jeg skal lige finde mig til rette først.
-Hvad skriver du? -En romantisk bog. Den er dyster.
-Er den dømt til at mislykkes? -Det er de bedste.
Lige hvad verden mangler. En erotisk roman.
Det ville jeg ikke kalde den. Den er meget samtidig. Meget realistisk.
Jeg forstår. Selvbiografisk, går jeg ud fra.
Den store elskers erobringer.
Nej, den er personlig og intim.
Du... tag dig ikke af dem. De er bare tabere.
-Du må være den nye fyr for en tid. -Tak.
-Jeg går op og arbejder lidt. -Ja.
-Held og lykke. -Tak.
Skriv noget godt. God fornøjelse, mener jeg.
Tak.
Har du det godt?
Hallo?
Jeg er bange.
Hvor er dit tøj?
-Han tog det. -Hvem?
Har du ondt?
Hvad gjorde han ved dig?
Åh Gud, nej.
Han er her.
Vi må ikke tale sammen mere. Han vil ikke have, at du nærmer dig mig.
Hvem vil ikke have det?
Rør ved mig.
-Er jeg virkelig? -Hvad?
Er jeg virkelig? Er jeg her sammen med dig?
Selvfølgelig er du det.
-Kan du føle mig, som jeg føler dig? -Selvfølgelig kan jeg det.
Tak.
Vent. Sig mig, hvad du hedder.
Jeg hedder Valerie.
Du må ikke gå, Valerie.
Hold dig væk. Han gør dig fortræd. Vær nu sød at glemme alt om mig.
Nej!
Luk mig ud, din satan! Luk mig ud!
Begynder du nu igen, Romeo?
-Der var en kvinde på trappen. -Mr Hanisey.
Jeg tolererer ikke flere eskapader som den her.
Sker det igen, ryger du ud. Er det forstået?
-Ja, jeg beklager. -Godt. Nu er du advaret.
-Hvad er der bag de her vægge? -Porten til en anden dimension.
-Laver du sjov? -Selvfølgelig laver jeg sjov.
Hvad tror du? Vandrør, kabler og en hel del døde rotter.
-Kun det? -Kun det. Det og din fantasi.
-Er du sikker? -Nu skal du ikke fremture.
Rendestenen er fuld af unge mænd, og du kan hurtigt blive en af dem.
Nu lader vi den unge mand gå tilbage til sit arbejde.
En strid kælling, hvad?
Har du set noget oppe på trappen? Noget underligt?
Der er intet her, der ikke er underligt.
Har du alligevel set spøgelser?
Ja, det tror jeg faktisk, jeg har.
Det ville være fedt. Kom ned, så får vi et par øl.
Kom ind.
Ham, der havde værelset før mig... hvordan døde Terry?
Selvmord. Barberblad. Der var blod overalt. Det var et frygteligt syn.
Hvad har du set? En person?
-Jeg så en kvinde. -En kvinde?
Har her boet en pige ved navn Valerie? Døde hun her? Hun er smuk.
-Ikke så vidt jeg ved. -Hun er her i hvert fald nu.
Det smukke spøgelse i Highberger House.
-Jeg har et billede af hende. -Det vil jeg gerne se.
-Er det din nye bog? -Ja, femtende udkast.
Er det så sekstende udkast?
Det er bare noget, jeg har leget lidt med i nogle år.
Jeg ved ikke, om det er noget værd. Jeg skaffer øl, du henter billedet.
-Ja. -Godt.
-Er det i orden med letøl? -Ja.
Hvad fanden har du gang i?
Han læste mit arbejde bag min ryg. Han så i min hemmelige bog.
Sådan opfører en rigtig forfatter sig ikke.
Hvad ved du om det? Det her er et galehus, og I er gale alle sammen!
Du behøver ikke sige det miss Bloom. jeg skrider fra det her galehus nu.
Hvem fanden er Valerie?
-Sig det! -Hun findes kun i din fantasi.
Ævl. Døde hun her?
-Myrdede I hende? -Nu lyder du fjollet.
Du har blødt på mit mesterværk.
Valerie. Der er du.
Du er kommet.
Du er her virkelig.
Tag ham. Få afsluttet det her.
Hvem taler du med?
Åh Gud, nej.
Dit lille skvat uden rygrad.
Du har kun dig selv at takke.
Det er alt sammen for din skyld.
Min elskede.
-Er dødsfaldene en tyrannisk frihed? -Alt sammen for dig.
Nej, ikke for mig. Det er din trang, ikke min.
-Jeg er virkelig ked af det. -Jeg troede, at du elskede mig.
Det gør jeg også. Jeg forguder dig.
Jeg tilbeder dig.
Jeg vil vaske dig med min tunge.
Jeg vil gerne tale med dig.
Sæt dig ned.
Sæt dig.
Lad mig give dig et godt råd.
Forsvind herfra. Du er en ung mand, du kan gøre lige, hvad du vil.
Til helvede med skriveriet. Folk læser alligevel ikke længere.
Tak.
Den der plakat...
Ja, den er en del af min fortid.
-Jeg har set det væsen før. -Jeg vidste, nogen havde set filmen.
Den er baseret på en roman af Neal Everest. Everett Neely?
-Ikke ret snedigt. -Min hemmelighed er afsløret.
Ja, jeg skrev en meget dårlig gyserroman-
-og filmatiseringen af den var endnu værre.
Min eneste succes stirrer på mig fra væggen.
Ynkeligt, ikke?
Forsvind herfra og kom aldrig tilbage.
-Monstret, væsnet... -Vil du have plakaten?
Værsgo. Sig ikke til Bloom, at jeg er blevet udgivet, så ryger jeg ud.
Jeg vil vide noget om Valerie, pigen i bogen. Pigen på trappen.
-Valerie findes ikke. -Ævl. Jeg har rørt ved hende.
Rørt ved hende? Det er umuligt. Hun lever ikke, hun findes ikke.
-Jo, hun er her i Highberger House. -Huset er fyldt med bristede drømme.
-Som dit monster? -For eksempel.
-Hvad hedder han? -Othakai, Blodmonsteret fra Helvede.
Det var titlen på romanen. Mit store bidrag til kulturen.
Dit blodmonster fra helvede er også her i væggene. Jeg så ham.
Det er umuligt. Han er ikke andet end en gummidragt-
-...fra en gammel gyserfilm. -Han har Valerie.
-Hvordan døde hun? Jeg må vide det. -Hun har aldrig levet.
-Jo, jeg så hendes genfærd. -Det er ingen spøgelseshistorie.
-Hvem er hun så? -Ud! Nu er det nok!
-I er jo gale alle sammen. -Det er du også. Vi er forfattere!
Du godeste Gud.
Intet i væggene? Kun min fantasi?
Nogle ting skal man lade være i fred.
-Det handler ikke om min fantasi. -Rør ikke ved noget!
Jeg ringer til politiet.
Skide være med politiet.
"Valerie På Trappen". Tre forfattere skabte bogen.
Bruce, Neely... og dig. Jeg har set monstret, Patricia.
Neelys monster. Hans store skabelse. Hvad bidrog du med?
-Skyd ikke skylden på mig. -Hvad er det for en hamren?
Det er dit monster Othakai, der er træt af at leve i væggene.
Han dræbte Bruce, og nu vil han ud.
-Vrøvl. -Vi kalder det "ævl".
-I vakte det til live sammen. -Det er latterligt.
Er det?
Forestil jer alle de bristede drømme, der er her. Al den energi.
Bruces indestængte, kreative væsker. Årtiers indestængt fantasi.
Den behøvede bare noget at fokusere på. Det klarede I tre.
Valerie og monstret. Skønheden og udyret.
Huset fik et sted at placere alle frustrationerne.
Jeres ord og fantasier blev vakt til live.
Du er så fuld af lort, at du har brune øjne. Jeg skrider.
-Jeg vil møde Valerie igen. -Hun findes ikke. Opfind en selv.
-Hvor er hun? -Hun tilhører monstret.
-Hvorfor? -Fordi sådan skrev vi det!
Du godeste Gud.
Det er sandt. Du lever.
-Du er kommet. -Et kys før du tager af sted.
Det var mig, der gjorde dig smuk.
Det ved jeg.
Du er den eneste kvinde, der ikke kan modstå mig.
Et kys.
Valerie... Jeg har fantaseret om det her.
Hvorfor fik du mig så straffet. Igen og igen og igen...
Jeg var den triste, ensomme, sure kælling.
Han havde ret. Alt mit had havnede i bogen.
Jeg elskede dig.
Jeg er så ked af det, Valerie. Jeg vidste ikke, at du havde følelser.
At du kunne blive såret. Undskyld.
Min søde Valerie.
Nej, jeg er ikke din.
-Hvad mener du? Jeg skabte dig. -Nej.
Du må ikke gå, Valerie. Jeg beder dig. Jeg elsker dig!
Patricia?
Fandens.
Patricia?
-Du må hellere gå. Giv mig pistolen. -Nej!
Jeg vil se monstret, mit monster. Min skabelse.
Han er ikke en fyr i en gummidragt. Den rigtige Othakai.
Han har dræbt Sweetland og Patricia. Du er den næste.
-Hvorfor? -Han vil være fri. Det vil de begge.
De vil ikke have dig til at skrive slutningen. De vil selv bestemme.
De er blevet virkelige for at stoppe det, ikke?
De er mine børn. Lad mig hjælpe dig med at udrydde dem.
Ja.
Hvad er der dernede? Kom nu, du skrev bogen.
Helvede på jorden. Monstrets private torturkammer.
I er nogle syge svin.
Alt det med tortur var Sweetlands ide. Det elskede han.
Hvorfor prøvede I ikke at få bogen udgivet? Hvorfor fortsatte I?
Vi var som besatte. Hver nat.
Jeg fortsatte, hvor Bruce og Patricia sluttede. Det blev dystert.
-Flere lig. Vi kunne ikke stoppe. -Jeg troede, der kun var Valerie.
Kun hun levede, men der var flere. Sweetland skaffede dem.
Flygtninge, gamle prostituerede. Piger, som ingen ville savne.
-De ensomme. -Gav I dem til monstret?
Nej. Bruce bedøvede dem og fik dem til at fortælle deres historie.
Så sov han. Når han vågnede, var de forsvundet. Sporløst.
Hvorfor dræbte han ikke Valerie?
Ville du have dræbt Valerie, hvis du havde skabt hende?
-Er det hele i jeres bog? -Selvfølgelig. Fantasiens magt.
-Du er et usselt menneske, Neely. -Det ved jeg.
Men jeg vidste ikke, at det ville komme til live.
Det var sidste chance for at skabe noget varigt.
-"Valerie På Trappen". -Det var min ide.
Er du stolt af det?
De blev jo ikke myrdet foran mig. Jeg anede intet.
Kender du ikke forskel på fantasi og virkelighed?
Gør du? Er der i virkeligheden nogen forskel?
Det hele var i mit hoved.
Det, jeg lavede i går, det, jeg drømte i nat.
Ordene, jeg skrev på papiret.
Det er altsammen herinde. I et stort rod.
-Du er ikke rigtig klog. -Er du?
Du elsker hende, ikke?
Pigen, som vi opfandt. Du vil være hendes helt.
Jeg vil skrive historien færdig for jer.
Selvfølgelig.
Det er derfor, du er her. for at afslutte det hele.
Jeg så aldrig Bruces sidste sider. Måske skrev han om dig.
Har du tænkt på det?
Hvis du overlever det her, kan du måske ikke forlade Highberger House.
Jeg havde et liv før, og jeg får også et liv efter.
-Er du sikker? -Du har brug for hjælp.
Nej, jeg har brug for en bestseller.
Giv mig min slutning, så er alle glade.
-Skabte du også det her sted? -Nej, det var mest Sweetlands.
Det var hans specialitet.
Hold da kæft!
Kom nu.
Pokkers.
Anna?
Hold da kæft!
Neely!
Det var meningen, at du skulle redde hende.
Neely!
-Jeg er her. -For at hente Valerie. Naturligvis.
Og jeg er her for at forhindre dig i det.
De er alle sammen døde nu-
-og vi er frie til... at skrive vores eget liv.
Eller jeres død.
Vi får se, ikke sandt? Vinderen skriver historie.
Der er kun dig og mig tilbage. Helten og udyret.
Valerie.
Valerie?
-Hvad gør du? Gå væk fra ham! -Hjælp mig.
Vi vidste begge, det ville ende sådan.
At du og jeg ville slås om min smukke Valerie.
-Du vil have hende, ikke sandt? -Hjælp mig.
-Lad hende være i fred! -Tag min hånd, Valerie.
-Du elsker, når jeg rører ved dig. -Ja.
Nej!
Løb, Valerie! Løb!
Fandens.
Skyd bare. Jeg spytter bare kuglen tilbage i hovedet på dig.
Så bruger jeg kuglen, hvor den gør mest nytte. Så kan du dræbe mig.
Jeg kan dø lykkelig, når den her kælling er død!
-Vil du også dræbe mig? -Nej! Jeg vil kun have dig.
-Nej! -Du finder en anden kvinde.
Jeg dræber hende. Så kan du gøre med mig, som du vil.
-Nej! -Du gør hende ikke noget.
-Hun er bare et stykke kød for dig. -Nej, ikke Valerie.
Vi har ofret meget blod for hende. Hun elsker mig, og hun er min.
Nej, hun er min.
-Min Valerie! -Løb!
Klarer du det, Valerie?
Kom. Lad os komme væk.
-Kom. -Hvor skal vi hen?
-Du skal væk herfra. -Det kan jeg ikke.
Jo, det er ovre. Du er fri.
Vi er ikke frie. De har skrevet slutningen.
Nej. Du er fri, og du findes i virkeligheden. Vi må væk.
Nej, jeg kan ikke gå derud.
Vær nu sød, Valerie. Det er vores eneste chance.
-Kom nu. -Nej!
Valerie!
Hanisey! Kom ned, vi skal ikke have flere tilskadekomne i dag.
Læg pistolen og ræk hænderne i vejret.
Rob Hanisey fik aldrig udgivet en bog.
Britt Finnemann www.broadcasttext.com